Írásunkban egy kalandra vágyó olvasónk elbeszélése nyomán elevenednek meg a fagyos-havas északon szerzett élmények. S mikor is meséljen róla, ha nem most, télen, mikor nekünk is volt némi téli élményünk... Aki mesél: Nagy Zsóka.
Válogatásunkban a régi idők téli hangulatát igyekszünk visszahozni. Bár a fotók nagy része fekete-fehérben köszön vissza az oldalakról, mégis könnyű hozzájuk képzelnünk a színeket: a hidegtől és boldogságtól kipirult arcokat, a hó ezüstös csillámját.
Szép formákat adott eddig a lehullott juharlevél, amikor az őszi esőben a nedves aszfalthoz tapadt. Most pedig mindent betakar az egyenletesen hulló, halk és puha hó.
Akárhogy tolnánk is, kedves Olvasó, igen, eljött a tél. De pánikra semmi ok, ez az egyik legillatosabb évszaka a gasztronómiának. A tök, a dió, a szőlő, az őszi alma, és még sorolhatnánk.
A hó egyet jelent a fehérséggel, a fehérség a szépséggel, s hiszünk abban, hogy ami szép, az jó is. Vágyunk a szűzi fehér hótakaró után, mert nem volt jó az előző esztendő. Lesz mit 2022-ben fehérre mosni...
"Legyetek olyanok, mint két oszlop, amely ugyanazt a tetőt tartja, de ne kezdjétek birtokolni
egymást: hagyjátok meg a másik függetlenségét. Ugyanazt a tetőt támasszátok – ez a tető
pedig a szeretet."